Paari- ja peresuhted
Küsimus: Mida teha, kui vanemad tahavad mu elu ise suunata ja teha kõike nii nagu nemad seda paremaks peavad?16.01.2013
Tere
Ma olen uurinud laste õiguste kohta, aga pole saaud ikka targemaks sellise koha pealt, et kas mul on õigus hakata alaealisena vastutama oma elu eest ise? Käin koolis kodust pea 100 km eemal, aga kõiki mu samme kontrollitakse ja iga vale asja tegemisel ähvardatakse asjale ametlik käik anda. Olen lugenud, et peale alates 16-aastaselt on suuremad õigused otsustada oma elu üle, aga kas neil on luba valida mulle ise kool ja millist haridust peaksin saama?
Ma ei oska enam lihtsalt midagi teha, asi hakkab juba liiga palju kontrolli alt väljuma, iga viimanegi asi mida ma teen, lubatakse ametlikuks teha. Ja kui olen pöördunud lastekaitsesse, on mu vanemad rääkinud meie perest, kui kõige korralikumast ja paremast perest ja eitavad kõike, mis mina olen rääkinud.
Ma olen uurinud laste õiguste kohta, aga pole saaud ikka targemaks sellise koha pealt, et kas mul on õigus hakata alaealisena vastutama oma elu eest ise? Käin koolis kodust pea 100 km eemal, aga kõiki mu samme kontrollitakse ja iga vale asja tegemisel ähvardatakse asjale ametlik käik anda. Olen lugenud, et peale alates 16-aastaselt on suuremad õigused otsustada oma elu üle, aga kas neil on luba valida mulle ise kool ja millist haridust peaksin saama?
Ma ei oska enam lihtsalt midagi teha, asi hakkab juba liiga palju kontrolli alt väljuma, iga viimanegi asi mida ma teen, lubatakse ametlikuks teha. Ja kui olen pöördunud lastekaitsesse, on mu vanemad rääkinud meie perest, kui kõige korralikumast ja paremast perest ja eitavad kõike, mis mina olen rääkinud.
Vastus: Siiri Tõniste, kliiniline psühholoog-psühhoterapuet, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Psühhiaatriakliinik, www.pereterapeudid.ee
![Siiri Tõniste](http://asset3.vastused.ee/var/avatars/64/36.jpg)
Mina ei ole küll laste õiguste spetsialist, küll aga on mul palju kogemusi peresuhetega. Selliseid jõulisi väljendeid nagu "asjale ametlik käik" kasutatakse enamasti siis, kui tuntakse ennast väga abitult ja tunne on, et asjad lähevad kontrolli alt välja. Ilmselt on Teie suhted vanematega niivõrd pingestunud, et mõistlikke kokkuleppeid pole olnud võimalik sõlmida. Kõige tulusam oleks pöörduda perenõustaja või psühholoogi poole, kes aitaks pingeid teie vahel vähendada.
Samas saaksite ka Teie proovida vanematega rääkida ja väljendada oma tundeid kujunenud olukorras - mitte neid süüdistades vaid oma vajadusi väljendades. Küllap on Teie vanemad tegelikult väga hoolivad ja vastutustundlikud ning mures Teie tuleviku pärast. Nad ei ole seda lihtsalt sobival viisil väljendada osanud. Võiksite ka paluda lastekaitsespetsialisti Teie ja vanematevahelist vestlust korraldada ja juhtida.
Laste iseseisvumine on vanematele emotsionaalselt raske protsess, samavõrra on see raske ja ebakindel aeg lastele.
Sellel perioodil pole häbiasi spetsialisti abi küsida.
parimate soovidega,
Siiri Tõniste
Küsimus: Millest see võib olla tingitud ja mida teha, kui 2,5 aastane poiss ei küsi enam potile vaid kakab püksi?15.01.2013
Tere
Palun nõu. Mure meil selline, et 2,6 aastane poiss hakkas meil püksi kakama. Enne seda oli meil tihti tilgad püksis, kui küsin, et kas potile, siis ei taha. Enne tegi kõik hädad ilusti potti. Mida ma pean tegema, olen püüdnud meelitada, rahulikuks jääda, pean tunnistama, et varsti on käes see hetk, kus ma ei suuda enam. Kodus kui näen, et tahab kakale, küsin - ei taha, siis hakkan teda sülle võtma, et lähme emmega koos kakale, ei taha ja saab tigedaks. Siis olen saanud ikka nõusse ta ja teeb ilusti potti, aga muidugi meeldib kui emme ukse kinni paneb. Kutsun emme kui kõik, ütleb ta mulle. Kõht kinni pole. Kuigi on kurtnud paar korda, et kõht valutab. Võib-olla hoiab kakat kinni ja siis lihtsalt ei jõua enam kinni hoida ja tuleb püksi. Ega ta meil kõigiga ei taha potil käia, enamasti ainult emme (vahest saame ikka issiga ka, aga vanaemad ja vanaised no need ka harv juhus). Ta nagu kardab küsida. Kuidas ma peaks käituma või mida tegema?
Võib-olla on see ka mingi põhjustaja, et issi läks meil Soome tööle, käib küll tihti kodus. Ja vahepeal olid meil lapse isaga peretülid, püüdsime neid lapse ees mitte arutada aga võib-olla laps tunnetab, et emme kuidagi närvis?
Tänan ette
Palun nõu. Mure meil selline, et 2,6 aastane poiss hakkas meil püksi kakama. Enne seda oli meil tihti tilgad püksis, kui küsin, et kas potile, siis ei taha. Enne tegi kõik hädad ilusti potti. Mida ma pean tegema, olen püüdnud meelitada, rahulikuks jääda, pean tunnistama, et varsti on käes see hetk, kus ma ei suuda enam. Kodus kui näen, et tahab kakale, küsin - ei taha, siis hakkan teda sülle võtma, et lähme emmega koos kakale, ei taha ja saab tigedaks. Siis olen saanud ikka nõusse ta ja teeb ilusti potti, aga muidugi meeldib kui emme ukse kinni paneb. Kutsun emme kui kõik, ütleb ta mulle. Kõht kinni pole. Kuigi on kurtnud paar korda, et kõht valutab. Võib-olla hoiab kakat kinni ja siis lihtsalt ei jõua enam kinni hoida ja tuleb püksi. Ega ta meil kõigiga ei taha potil käia, enamasti ainult emme (vahest saame ikka issiga ka, aga vanaemad ja vanaised no need ka harv juhus). Ta nagu kardab küsida. Kuidas ma peaks käituma või mida tegema?
Võib-olla on see ka mingi põhjustaja, et issi läks meil Soome tööle, käib küll tihti kodus. Ja vahepeal olid meil lapse isaga peretülid, püüdsime neid lapse ees mitte arutada aga võib-olla laps tunnetab, et emme kuidagi närvis?
Tänan ette
Vastus: Siiri Tõniste, kliiniline psühholoog-psühhoterapuet, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Psühhiaatriakliinik, www.pereterapeudid.ee
![Siiri Tõniste](http://asset3.vastused.ee/var/avatars/64/36.jpg)
Selles vanuses on ajutised tagasilangused potitreeningus normaalsed.
Oluline on, et Teie lapsevanemana säilitaksite rahu ja kindlameelselt potiga seotud rutiini järgiksite. Võite proovida ka väikese vahe tegemist kakamiseks potile panemises. Selles vanuses tunneb laps juba selgelt ebamugavust, kui püksi kakab, nii et lootust on, et ta ise potile tahtma hakkab.
Kirjutate, et pererutiin on muutunud seoses isa Soome tööle asumisega. Sellised suured peremuutused mõjutavad kahtlemata ka last, põhjustades temas ärevust. Sellest võib ka potilkäimise häirumine põhjustatud olla. Kui olete uue, pere igapäevarutiiniga kohanenud, küllap ka lapse funktsioneerimine normaliseerub.
Eelkõige on Teil vaja oma emotsionaalse tasakaalu eest hoolitseda. Kui Teil on hea olla, siis on hea ka lapsel.
parimatega,
Siiri Tõniste
Küsimus: Kui 6-aastane laps on hüperaktiivne ja püsimatu, kas see võib olla liigsest magusa söömisest?08.01.2013
Minu 6-aastane tütar on hirmus püsimatu, teda vaikselt midagi kuulama või vaatama panna on lausa võimatu. Ta kogu aeg niheleb ja tegeleb millegi muuga. Väga meeldib talle arvuti taga olla ja multikaid vaadata, aga seal on sama - ta ei istu kunagi õigesti, kõõlub ja nikerdab erinevates poosides kogu aeg. Kas ta on hüperaktiivne või on see tingitud sellest, et ta armastab liiga palju magusat süüa.
Vastus: Siiri Tõniste, kliiniline psühholoog-psühhoterapuet, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Psühhiaatriakliinik, www.pereterapeudid.ee
![Siiri Tõniste](http://asset3.vastused.ee/var/avatars/64/36.jpg)
Soovitan Teile ühe artikli hüperaktiivsuse ja toitumise seostest. Äkki on abiks.
http://www.maaleht.ee/news/uudised/eestiuudised/teadlane-valesti-valitud-toit-muudab-lapse-tujukaks-ja-taltsutamatuks.d?id=64857366
parimatega,
Siiri Tõniste
Küsimus: Mida ette võtta, kui endine naine püüab lapse kaudu minuga manipuleerida ega lõpeta suhtlemist?07.01.2013
Tere,
Olen oma lapse emast juba 2,5a lahus ja nüüd juba õnnelikus suhtes. Mul on eksnaisega väike laps, nii et kahjuks olen sunnitud temaga suhtlema kui tahan osaleda lapse elus.
Eksnaine ei lõpeta üritamast manipuleerida ja ma ei tea enam mida teha. Ma ei vasta tema kirjadele, kus ta üritab õhutada mind tülli kiskuma. Ta üritab olla minuga tihedalt kontaktis, kuigi mulle on kohtu poolt määratud suhtluskord, mis omakorda peaks minimeerima igasuguse suhtluse lapse emaga. Lapse ema üritab igal võimalusel minuga lapse kaudu suhelda ja ta ei saa aru, et meil pole vajadust sellisel määral suhelda. Olen temaga üritanud rääkida, kuid miski ei aita.
Näiteks nüüd oli olukord, kus ta tühistas lapsega kohtumise päeva, aga selle sama päeva hommikul, kus pidi esialgselt kohtumine toimuma, oli mulle tulnud e-mail, kus ta ütles, et laps oli riides ja ootas issit. Selliseid kordi on väga palju olnud. Või näiteks vahel ta kirjutab, et laps igatseb issit ja siis mõni aeg hiljem kirjutab, et laps pole nõus minuga kohtuma...
Ma ei ole halb isa ja suhtlen oma lapsega tihedalt, küll aga üritab lapse ema minuga manipuleerida lapse kaudu ja minuga võimalikult tihedas suhtluses olla. Mina temaga ei suhtle, vastan ainult vajalikele meilidele.
Palun öelge, kuidas selline inimene lõpetaks manipuleerimise ja üldse igasuguse tahtmise minuga suhelda.
Tänud igasuguste nõuannete eest!
Olen oma lapse emast juba 2,5a lahus ja nüüd juba õnnelikus suhtes. Mul on eksnaisega väike laps, nii et kahjuks olen sunnitud temaga suhtlema kui tahan osaleda lapse elus.
Eksnaine ei lõpeta üritamast manipuleerida ja ma ei tea enam mida teha. Ma ei vasta tema kirjadele, kus ta üritab õhutada mind tülli kiskuma. Ta üritab olla minuga tihedalt kontaktis, kuigi mulle on kohtu poolt määratud suhtluskord, mis omakorda peaks minimeerima igasuguse suhtluse lapse emaga. Lapse ema üritab igal võimalusel minuga lapse kaudu suhelda ja ta ei saa aru, et meil pole vajadust sellisel määral suhelda. Olen temaga üritanud rääkida, kuid miski ei aita.
Näiteks nüüd oli olukord, kus ta tühistas lapsega kohtumise päeva, aga selle sama päeva hommikul, kus pidi esialgselt kohtumine toimuma, oli mulle tulnud e-mail, kus ta ütles, et laps oli riides ja ootas issit. Selliseid kordi on väga palju olnud. Või näiteks vahel ta kirjutab, et laps igatseb issit ja siis mõni aeg hiljem kirjutab, et laps pole nõus minuga kohtuma...
Ma ei ole halb isa ja suhtlen oma lapsega tihedalt, küll aga üritab lapse ema minuga manipuleerida lapse kaudu ja minuga võimalikult tihedas suhtluses olla. Mina temaga ei suhtle, vastan ainult vajalikele meilidele.
Palun öelge, kuidas selline inimene lõpetaks manipuleerimise ja üldse igasuguse tahtmise minuga suhelda.
Tänud igasuguste nõuannete eest!
Vastus: Siiri Tõniste, kliiniline psühholoog-psühhoterapuet, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Psühhiaatriakliinik, www.pereterapeudid.ee
![Siiri Tõniste](http://asset3.vastused.ee/var/avatars/64/36.jpg)
Lahkuminek on traumaatiline sündmus, eriti sellele, keda maha jäetakse. Eeldan, et Teie eksnaisega on just nii juhtunud. Ja ta pole suutnud veel lahutuse traumast üle saada ja juhtunuga leppida, eluga edasi minna. Kahjuks on üpris tavaline, et lahkumineku valu ja kibedusega toimetulekuks kasutatakse last, kelle kaudu püütakse eksile haiget teha.
Teie kirjast tundub, et olete selles olukorras käitunud üpris adekvaatselt vältides üliemotsionaalseid kontakte, samas jäädes kontakti oma lapsega.
Teie suhtlemist lapse emaga vajab Teie laps. Vastasel juhul jääb laps ema-isa vahendajaks, mis pole talle kindlasti ei praegu ega ka tulevikus jõukohane. Laps ei suuda valida vanemate vahel ja talle on kõige parem, kui vanemad suudavad temaga seotud teemadel omavahel rahulikult kõnelda.
Seega on soovitus - jätkata kindlameelset ja rahulikku suhtlemisstiili, pidades kinni omapoolsetest kokkulepetest. Lapse kuuldes emast halvasti rääkida kindlasti ei tohiks. Küllap Teie eksnaine ka lõpuks lepib, nähes, et Teie olete oma eluga edasi läinud ja tema manipulatsioonidele ei allu.
Lisaks soovitus - ärge kindlasti praegusel raskel ajal uut suhet unarusse jätke. Teie praegune elukaaslane vajab lisaportsu aega ja kinnitust, et on Teile tähtis ja oluline.
heade soovidega,
Siiri Tõniste
Küsimus: Kas on normaalne, kui 6-aastane laps üksi olles tahab aina joonistada?07.01.2013
Kas on normaalne, kui laps üksi olles tahab aina joonistada? Ei joonista küll eriti hästi aga küllaltki. Isegi arvutit vaadates ta joonistab vahel seal olevaid tegelasi ka ja sealjuures ta kogu aeg räägib ja jutustab nende tegelastega keda ta joonistab. Mängides ta kasutab erinevaid nukke ja sealjuures räägib erinevate häältega, jääb mulje nagu nukud suhtleksid. Kirjutab ilusaid tähti ja sõnu ka, aga vastumeelselt ja lugeda talle ka ei meeldi, ainult vahel muuseas. Lasteaias käib, on 6-aastane.
Vastus: Siiri Tõniste, kliiniline psühholoog-psühhoterapuet, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Psühhiaatriakliinik, www.pereterapeudid.ee
![Siiri Tõniste](http://asset3.vastused.ee/var/avatars/64/36.jpg)
Teie kirjast saadud napi info põhjal ei saa küll midagi olulist järeldada lapse arengu kohta. Jääb mulje, et tegemist on elava fantaasiamaailmaga ja loova lapsega. Seda temalt ära võtta pole küll mõtet. Samuti pole paljud koolieelikud väga huvitatud lugemise ja kirjutamise õppimisest, kui neile mõni muu tegevus põnevam on. Ehk leiate viisi, kuidas kooliks vajalikke oskusi läbi lapse joonistamise huvi temani viia.
Kui laps oskab ja talle meeldib ka eakaaslastega suhelda ja mängida, siis pole muretsemiseks ilmselt põhjust. Viimase oskuse kohta saate kõige pädevamat infot lasteaiakasvatajalt.
parimate soovidega,
Siiri Tõniste
Küsimus: Ei tea mida teha, armastan, kuid tunnen, et see on ühepoolne?07.12.2012
Olen noores suhtes (11 kuud) ja mind on tabanud masendus. Olin eelnevalt väga pikas suhtes, kus kallim oli pigem toetaja ja kui öeldakse, et alati panustab suhtesse üks pool rohkem... igatahes see oli kindlasti tema ja mina sain 100% usaldada, et ta on iga keharakuga minule truu.
Siis aga leidsin ma endale uue armsama, jätsin vana päeva pealt ja jooksin tormiliselt suhtesse inimesega, kes esialgu pigem hirmutas oma ambitsioonidega ja seni tehtud saavutustega. Olin justkui lummatud ja koos pidime isegi tähed taevast alla tooma. Selles suhtes ei olnud mul armuvärinaid..., küll aga kindel teadmine, et sellise inimesega tahangi ma koos olla, sest sellise inimesega koos olemine arendab ja inspireerib ja seda ma otsinud olengi. Endale märkamatult suutsin ma talle 4-5 kuul teatada, et olen armunud. Tema minule ei vastanud, ütles pigem, et "eks ta ise vist ole ka". Kuigi olin talle juba 7 kuul teatanud, et tunne tema vastu on kasvanud suuremaks kui "3 tähtsat sõna" aga ei julge neid veel lausuda, sest kardan, et see on ühepoolne, piirdus tema tunnete väljendamine vaid sõnadega "Sa oled nii kallis".
Nüüd leian ma end suhtest, kus ma olen täiesti rahuldamata ja seda igas aspektis - minu töö on härra õige jaoks nüüd mõttetu, sest noh tema ju Eesti tulevikulootus ja mina lihtlabane klienditeenindaja, ka minu haridus on mõttetu ja kui ma seda lähiajal ei muuda siis tsiteerides teda "Peame siis maha istuma ja rääkima, kas meie maailmavaated üldse ühtivadki".
Olen teada saanud ka, et olen laisk. Sellele ma vastu ei vaidle aga kuulda seda inimeselt, kelle heaks sa kõige rohkem asju üldse teed, on väga raske.
Olukord, kus olen vaikselt üksi kodus, kuna ma muud töövabal päeval teha ei tahagi (tööajal tuleb väga palju erinevate inimestega suhelda), on samuti pilkamist väärt.
Ja no voodi.. ma enam isegi ei taha, sest mul pole tuju end anda inimesele, kes alles natukese aja eest mind maha tegi.
No ja siis on ka need naised, tema sõbrannad, võinoh seksisõbrad. Pagas, mis pidi tänapäeval iga eduka mehega kaasas käima. Väidetavalt oli ta kõigiga minu leidmisel suhtlemise ära lõpetanud, aga siit ja sealt leian ma vihjeid, et ta siiski suhtleb nendega ehk käib kohvil või kinos.
Seda juttu kirjutades mõtlen ma isegi, et miks ma olen sellise inimesega koos, kes ei paku mulle isegi lihtlabast kindlustunnet aga siiski ma armastan teda, kuigi kui ma peaks neid 3 sõna temalt kuulma, siis ma arvatavasti kas hakkan nutma või ignoreerin teda täielikult.
Ja nii ma uinungi iga õhtu Tema kaisus, tema kodus (sest minu juures elamine käiks ta ego pihta) ja mõtlen, et kui kaua ma veel vastu pean..., sest see mis praegu toimub pole ju küll normaalne?
Siis aga leidsin ma endale uue armsama, jätsin vana päeva pealt ja jooksin tormiliselt suhtesse inimesega, kes esialgu pigem hirmutas oma ambitsioonidega ja seni tehtud saavutustega. Olin justkui lummatud ja koos pidime isegi tähed taevast alla tooma. Selles suhtes ei olnud mul armuvärinaid..., küll aga kindel teadmine, et sellise inimesega tahangi ma koos olla, sest sellise inimesega koos olemine arendab ja inspireerib ja seda ma otsinud olengi. Endale märkamatult suutsin ma talle 4-5 kuul teatada, et olen armunud. Tema minule ei vastanud, ütles pigem, et "eks ta ise vist ole ka". Kuigi olin talle juba 7 kuul teatanud, et tunne tema vastu on kasvanud suuremaks kui "3 tähtsat sõna" aga ei julge neid veel lausuda, sest kardan, et see on ühepoolne, piirdus tema tunnete väljendamine vaid sõnadega "Sa oled nii kallis".
Nüüd leian ma end suhtest, kus ma olen täiesti rahuldamata ja seda igas aspektis - minu töö on härra õige jaoks nüüd mõttetu, sest noh tema ju Eesti tulevikulootus ja mina lihtlabane klienditeenindaja, ka minu haridus on mõttetu ja kui ma seda lähiajal ei muuda siis tsiteerides teda "Peame siis maha istuma ja rääkima, kas meie maailmavaated üldse ühtivadki".
Olen teada saanud ka, et olen laisk. Sellele ma vastu ei vaidle aga kuulda seda inimeselt, kelle heaks sa kõige rohkem asju üldse teed, on väga raske.
Olukord, kus olen vaikselt üksi kodus, kuna ma muud töövabal päeval teha ei tahagi (tööajal tuleb väga palju erinevate inimestega suhelda), on samuti pilkamist väärt.
Ja no voodi.. ma enam isegi ei taha, sest mul pole tuju end anda inimesele, kes alles natukese aja eest mind maha tegi.
No ja siis on ka need naised, tema sõbrannad, võinoh seksisõbrad. Pagas, mis pidi tänapäeval iga eduka mehega kaasas käima. Väidetavalt oli ta kõigiga minu leidmisel suhtlemise ära lõpetanud, aga siit ja sealt leian ma vihjeid, et ta siiski suhtleb nendega ehk käib kohvil või kinos.
Seda juttu kirjutades mõtlen ma isegi, et miks ma olen sellise inimesega koos, kes ei paku mulle isegi lihtlabast kindlustunnet aga siiski ma armastan teda, kuigi kui ma peaks neid 3 sõna temalt kuulma, siis ma arvatavasti kas hakkan nutma või ignoreerin teda täielikult.
Ja nii ma uinungi iga õhtu Tema kaisus, tema kodus (sest minu juures elamine käiks ta ego pihta) ja mõtlen, et kui kaua ma veel vastu pean..., sest see mis praegu toimub pole ju küll normaalne?
Vastus: Siiri Tõniste, kliiniline psühholoog-psühhoterapuet, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Psühhiaatriakliinik, www.pereterapeudid.ee
![Siiri Tõniste](http://asset3.vastused.ee/var/avatars/64/36.jpg)
Teie kirjale toetudes, julgen kahelda, kas see tunne, mida oma praeguse partneri suhtes tunnete ikka on armastus. Armastus tähendab eelkõige usaldust, aktsepteerimist, toetamist ja lugupidamist. Just nendest tunnete oma sõnul praegu kõige enam puudust. Selleks, et suhtes isiksusena areneda, peavad partnerid esmalt üksteist sellisena nagu nad on, aktsepteerima. Kui me ei tunne ennast suhtes turvaliselt, et saa me riskeerida uute asjade proovimisega.
Teil on nüüd kogemus vähemalt kahest erinevast suhtest. Võrrelge nende plusse ja miinuseid ja püüdke enda jaoks selgemaks mõelda, millist suhet soovite. Siis on aeg ette võtta tõsine kõnelus oma praeguse partneriga ja vaadata, kas teie mõlema ettekujutus paarisuhtest ühtib.
heade soovidega,
Siiri Tõniste
Küsimus: Kas jääda ootama, et mees ükskord oma elu korda saaks ning suudaks pere eest hoolitseda?07.12.2012
Tere,
Meie olukord on kestnud juba 3 aastat. Mees tööl ei käi, plaanib-soovib oma ettevõtet käivitada, aga pole mõttest väga kaugemale jõudnud. Elame maal, kõigi ebamugavustega majas, vets väljas, pesemine puudub - mehe sõnutsi (juba 3 aastat) on see vaid aja küsimus, mil ta töödega niikaugele jõuab, et saame elu mugavamaks, tema firma käima - et kõike korraga ja kohe ei jõua. Ja ma saan sellest aru. Aga maja korrastustööd venivad - midagi justkui nokitseb, aga elu mugavaks muutunud pole. Auto on vana ja suvel ülevaatuselt läbi ei läinud, sellega sõidame paari kilomeetri kaugusele bussipeatusesse ja käime lastel lasteaias järel. Majalaen oli mehe peal, aga enamasti puuduvad tal selle maksmiseks võimalused. Aga ette ka ei teata, kui maksta ei suuda - lihtsalt üks hetk näen, et minu arve pealt on raha maha võetud. Puuriita pole ma siin majas ka kunagi näinud - et talvel toas sooja saada, käib ta saega iga kord õue peal palke saagimas - mina ootan, et küll ükskord sellest hunnikust ka puuriit valmib.
Jne. Kogu pere ülalpidamine on minu väikese palga peal (350.-). Linna ära kolida ei jaksa - minu palgast napib korteri üürimiseks, pole lasteaia kohti jne.
Mehega olen korduvalt rääkinud, et ma enam ei jaksa oodata ja loota, nii emotsionaalselt kui rahulikult arutledes. Ta saab aru küll, et elu on väga raske, aga kõik on ikka vanaviisi. Inimesena on ta väga hooliv, sõbralik, rahulik, lastega tegeleb, alkoholi ei kuritarvita, suitsu ei tee, võõraste naistega ei kurameeri jne. Kas jääda ootama, et ta ükskord oma elu korda saaks ning suudaks pere eest hoolitsema hakata või haarata ohjad, kolida koos lastega välja ja alustada iseseisvat elu - siis ei ole vähemalt kedagi teist süüdistada.
Aitäh ette vastuse ja nõuannete eest.
Meie olukord on kestnud juba 3 aastat. Mees tööl ei käi, plaanib-soovib oma ettevõtet käivitada, aga pole mõttest väga kaugemale jõudnud. Elame maal, kõigi ebamugavustega majas, vets väljas, pesemine puudub - mehe sõnutsi (juba 3 aastat) on see vaid aja küsimus, mil ta töödega niikaugele jõuab, et saame elu mugavamaks, tema firma käima - et kõike korraga ja kohe ei jõua. Ja ma saan sellest aru. Aga maja korrastustööd venivad - midagi justkui nokitseb, aga elu mugavaks muutunud pole. Auto on vana ja suvel ülevaatuselt läbi ei läinud, sellega sõidame paari kilomeetri kaugusele bussipeatusesse ja käime lastel lasteaias järel. Majalaen oli mehe peal, aga enamasti puuduvad tal selle maksmiseks võimalused. Aga ette ka ei teata, kui maksta ei suuda - lihtsalt üks hetk näen, et minu arve pealt on raha maha võetud. Puuriita pole ma siin majas ka kunagi näinud - et talvel toas sooja saada, käib ta saega iga kord õue peal palke saagimas - mina ootan, et küll ükskord sellest hunnikust ka puuriit valmib.
Jne. Kogu pere ülalpidamine on minu väikese palga peal (350.-). Linna ära kolida ei jaksa - minu palgast napib korteri üürimiseks, pole lasteaia kohti jne.
Mehega olen korduvalt rääkinud, et ma enam ei jaksa oodata ja loota, nii emotsionaalselt kui rahulikult arutledes. Ta saab aru küll, et elu on väga raske, aga kõik on ikka vanaviisi. Inimesena on ta väga hooliv, sõbralik, rahulik, lastega tegeleb, alkoholi ei kuritarvita, suitsu ei tee, võõraste naistega ei kurameeri jne. Kas jääda ootama, et ta ükskord oma elu korda saaks ning suudaks pere eest hoolitsema hakata või haarata ohjad, kolida koos lastega välja ja alustada iseseisvat elu - siis ei ole vähemalt kedagi teist süüdistada.
Aitäh ette vastuse ja nõuannete eest.
Vastus: Siiri Tõniste, kliiniline psühholoog-psühhoterapuet, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Psühhiaatriakliinik, www.pereterapeudid.ee
![Siiri Tõniste](http://asset3.vastused.ee/var/avatars/64/36.jpg)
Sellel, miks mees mõtetest tegudeni ei jõua, võib olla mitmeid põhjuseid. Pakun siin Teile mõtisklemiseks ühe neist, mida oma töös sageli kohtan.
Kui mees on sisemiselt ebakindel ja kasvanud kodus, kus initsiatiivi ja isemõtlemist pole toetatud, võib hiljem paarisuhtes kujuneda selline muster - naine näeb, et mees ei võta vastutust ja kuna asjad on vaja ära teha/otsustada, siis teeb seda ise. Mida enam naine vastutust võtab, seda vähem mees seda tegema peab. Naine tõstab aeg-ajalt üles teema mehe mittemidagitegemisest, mida mees käsitleb kriitikana. Lisaks esitab naine sellistes olukordades mehele võimatu ülesande - teha seda mida naine tahab, mis tähendab, et ta pole mees, sest üks õige mees ei saa ju teha nii nagu naine ütleb. Lisaks juhtub enamasti ka see, et isegi kui mees midagi ette võtab, pole naine rahul, sest naine on harjunud vastutama ja tal on selge nägemus, kuidas kodus asjad peaksid olema. Seega kogeb mees, et pole vahel, kas ta teeb midagi kodus või ei tee - naine pole ikka rahul. Seega on lihtsam tegemata olla.
Eespoolkirjeldatud mustri lõhkumiseks peavad mõlemad partnerid esmalt aru saama sellest mustrist ning mõlemad olema valmis oma käitumise muutmiseks.
Paradoksaalselt aitab vahel ühte partnerit aktiveerida teise partneri väga jõuline ja ootamatu samm - teie puhul ehk plaan lastega ära kolida.
Loodan, et saate siit mõtteid, mis aitavad edasi tegutseda,
Siiri Tõniste
Küsimus: Kas naine saab nõuda alimente kui mina pole seda last soovinud?07.12.2012
Tere.
Mul selline mure, et läksin naisest lahku kuu aega tagasi ja nüüd ta väidab, et on rase. Ja mina seda last ei taha, kuid tema tahab selle ilmale tuua. Kas on võimalik siis mulle pärast alimendid ja maksud kaela väänata, kui ma seda last pole soovinud?
Aitäh
Mul selline mure, et läksin naisest lahku kuu aega tagasi ja nüüd ta väidab, et on rase. Ja mina seda last ei taha, kuid tema tahab selle ilmale tuua. Kas on võimalik siis mulle pärast alimendid ja maksud kaela väänata, kui ma seda last pole soovinud?
Aitäh
Vastus: Siiri Tõniste, kliiniline psühholoog-psühhoterapuet, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Psühhiaatriakliinik, www.pereterapeudid.ee
![Siiri Tõniste](http://asset3.vastused.ee/var/avatars/64/36.jpg)
See küsimus puudutab pigem perekonnaõigust ning seetõttu soovitan konsulteerida juristiga.
parimatega,
Siiri Tõniste
Küsimus: Kuidas ma peaksin käituma kui elukaaslane ei soovi suhelda minu vanematega?26.11.2012
Olen oma elukaaslasega koos juba 4 aastat. Selle aja jooksul on ta kohtunud mu vanematega paar korda (väga põgusalt) ning ta ei soovigi kunagi tulla minuga koos minu perekonna üritustele. Minu jaoks on see väga häiriv ja kurb. Mina tema omadel käin alati. Kui ma küsin selgitust, siis ta vastab, et ta ei käi eriti oma perekonna üritustelgi ja ta ei näe selleks üldse mingit erilist vajadust. Samas on ta muidu täiesti normaalne ja hooliv inimene. Samuti on need paar põgusat kohtumist sujunud normaalselt. Ma ei ole talle kunagi sellega peale käinud, kuid olen ikka öelnud, et ma oleks väga õnnelik kui ta siiski ka minu perega kasvõi veidikene suhtleks. Kindlasti ei ole asi selles, et tal ei oleks minuga pikemaid tulevikuplaane. Kuidas ma peaksin sellele olukorrale lähenema?
Vastus: Siiri Tõniste, kliiniline psühholoog-psühhoterapuet, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Psühhiaatriakliinik, www.pereterapeudid.ee
![Siiri Tõniste](http://asset3.vastused.ee/var/avatars/64/36.jpg)
Ega muud tarka nõu siin anda polegi, kui - ikka rääkida sellest, mis muret teeb. Ehk olete selles asjas liiga järeleandlik olnud. Kui Teile on tähtis, et elukaaslane pereüritustel osaleks, siis tuleks seda talle kindlamalt väljendada, enam põhjendada, miks see Teile oluline on.
Pealtnäha normaalselt sujunud kohtumistega seoses võib elukaaslasel olla hoopis muid tundeid, mida näiteks ei söanda Teiega jagada. Neid võiks ka uurida.
parimatega,
Siiri Tõniste
Küsimus: Mida peaksin tegema, kui meestuttava ema ei soovi, et ma tema kohalolekul nende juurde lähen?21.11.2012
Palun andke nõu!
Jäin leseks, tutvusin uue mehega, kellega on hoopis testsugune elu ja armastus. Kaks aasta hiljem ütles mehe ema, et mina ei tohi nende poole minna kui tema on seal (mehel on oma maja, ema käib mõned korrad nädalas ja iga nädalavahetus seal). Mul on palju vaba aega ja tahame olla koos, ema on lihtsalt ilma põhjuseta mind vältima hakanud. Kas pean jääma jälle üksinda või käima nagu varas mööda seina ääri? Mehel olen esimene naine, kes on tal kodus, eelmised suhted olid kodu-välised, tean, see probleem on pikem aga tunnen, et ma ei jaksa enam.
Jäin leseks, tutvusin uue mehega, kellega on hoopis testsugune elu ja armastus. Kaks aasta hiljem ütles mehe ema, et mina ei tohi nende poole minna kui tema on seal (mehel on oma maja, ema käib mõned korrad nädalas ja iga nädalavahetus seal). Mul on palju vaba aega ja tahame olla koos, ema on lihtsalt ilma põhjuseta mind vältima hakanud. Kas pean jääma jälle üksinda või käima nagu varas mööda seina ääri? Mehel olen esimene naine, kes on tal kodus, eelmised suhted olid kodu-välised, tean, see probleem on pikem aga tunnen, et ma ei jaksa enam.
Vastus: Siiri Tõniste, kliiniline psühholoog-psühhoterapuet, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Psühhiaatriakliinik, www.pereterapeudid.ee
![Siiri Tõniste](http://asset3.vastused.ee/var/avatars/64/36.jpg)
Kuigi tunnete, et ämm on Teid vältima ja tõrjuma hakanud, on tegelik probleem siiski Teie mehe ja tema ema vahel. Ilmselt on emal raske on poja elus teist naist aktsepteerida, sest emotsionaalselt pole ta temast veel lahti lasknud. Seega püüab ta teha kõik, et "poega endale hoida". Küsimus on, kui palju poeg seda ise tajub ja kuidas sellesse suhtub. Seega alustama peaks vestlusest oma mehega. Kui mees nõustub, et ema sekkumine teie ellu on liigne, siis tuleb tal emaga suhtes selgemaid piire tõmmata. Võite arutada, kas, kui tihti ja millisel määral vajate ema abi ja mees peab seda talle selgelt väljendama. Kindlasti ei tohiks Teie sellesse arutelusse sekkuda, siis on kindel tüli majas - Teie olete "paha" ja mõjutate meest. Oluline on, et mees oleks ise veendunud - oma paarisuhte kestmise nimel ei saa ta kahte naist "teenida".
Kui aga mees emaga suhtes probleemi ei näe ja pole valmis seda arutama ja lahendama, on lugu keerulisem. Võimalik, et ta isegi pole valmis üleseotusest emaga loobuma ning talle sobibki väikese poisi roll, kelle elus ema otsustab mis ja kes talle hea on. Sel juhul pole ta paarisuhte loomiseks ja vastutuseks valmis.
parimatega,
Siiri Tõniste